Kingdom of the Planet of the Apes (2024)
I de foregående tre film fik vi en (for det meste) super god oprindelseshistorie til, hvordan aberne og menneskene kom til at bytte roller.
I Kingdom of the Planet of the Apes er der gået flere hundrede år siden Caesar’s tid, og nu er det så at sige blevet hverdag igen – bare med modsat fortegn. Og så alligevel ikke. For det viser sig selvfølgelig, at ikke alle mennesker er blevet til umælende dyr.
Filmen starter i et lille velfungerende abe-samfund, men idyllen bliver til kaos, da de angribes af en større stamme, som fører dem som fanger til deres mere ”civiliserede” samfund. På den måde minder den ret meget om Apocalypto. Faktisk så meget at det føltes en anelse trivielt og forudsigeligt.
Det kunne jeg såmænd sagtens have tilgivet, hvis vores hovedkarakter, Noa, havde været mere interessant at følge. Men på trods af eminent motion capture teknik, så kunne jeg aldrig rigtig mærke ham. Hvilket gav det resultat, at jeg var lidt ligeglad med, om hans mission lykkedes eller ej. Og derfor endte jeg med at kede mig under store dele af filmen.
Man kan dog ikke tage fra den, at den er helt fantastisk flot at se på. Den worldbuilding der er lavet er ret så imponerende. Og den ender med en interessant cliffhanger, der nok skal få folk til at købe billetter til de efterfølgende film i rækken. Jeg krydser bare fingre for, at de næste film ikke primært skal dreje sig om Noa.
★★★☆☆☆